ה-WIN-WIN הוא בין טראמפ לרשתות החברתיות
עידן המדיה הדיגיטלי מחבר בין מנהיגים שיודעים להעביר מסר פשוט וחזק לאלגוריתמים של רשתות חברתיות שיודעים לקדם ולשכפל אותו. התוצאה היא התמקדות בתפל ובסימבולי
כשהרשתות החברתיות משטחות את הצורך בדיון עמוק בתהליכים מדיניים לכדי תמונה ו-280 תווים,הן מחזקות את דוקטרינת טראמפ וחשיבת "משחק סכום אפס".
עוד לפני שהתמונה המפורסמת שסימלה את דיוני ה-G7, מיצתה את פוטנציאל ה-retweet שלה, הפסגה ההיסטורית בסינגפור סיפקה מגוון חדש של תמונות והצהרות בסגנון: "כל אחד יכול לצאת למלחמה, אבל רק האמיצים יכולים לעשות שלום. רק טראמפ יכול לצאת למלחמה עם קנדה ולעשות שלום עם דרום קוריאה", ושלל עקיצות והשוואות בין אובמה לטראמפ והזכאות לפרס נובל לשלום.
- קיילי ג׳נר היא המלכה החדשה של המדיה החברתית: כמה שווה כל פוסט שלה?
- טראמפ נותן לאחרים לצייץ בשמו, מסתובב עם מכשירים לא מאובטחים
- הליגה למניעת השמצה: "טוויטר - מגאפון להטרדת יהודים והפחדתם"
בעידן המדיה הדיגיטלית התחרות היא על זמן הצפייה של המשתמש. היתרון ניתן למי שיצליח להעביר מסרים מהירים, פשוטים, ויזואליים וחזקים. בין אלפי פוסטים, ציוצים, "סטוריז" ופיצ'רים אחרים הרצים על המסך כשאנחנו מדפדפים בין טאב אחד לשני, היכולת האנושית לתת תשומת לב ראויה למידע חדש ירדה למינימום. כתוצאה מכך הצהרות קצרות, תמונות וסרטוני וידאו של עד כדקה הם אלה שיזכו לקבוע את סדר היום התקשורתי – הן בתוכן מסחרי או חברתי והן במסרים פוליטיים-מדיניים.
![טראמפ ומנהיגי העולם בתמונה האייקונית מוועידת פסגת ה-G7 טראמפ ומנהיגי העולם בתמונה האייקונית מוועידת פסגת ה-G7](https://pic1.calcalist.co.il/PicServer3/2018/06/10/823333/1NL.jpg)
שיטת העברת המסרים הזו מתגמלת מנהיגים המפשטים תהליכים מדיניים לכדי תמונה דו-ממדית קצרת טווח בה יש רק מנצח ומפסיד – במקרה (או שלא במקרה) בדיוק כמו שעושה דונלד טראמפ. חווית המשתמש ברשתות החברתיות לא תוכנתה כדי לעורר דיונים עמוקים ולענות על שאלות כגון: מהם הסעיפים בעלי המשמעות המעשית שנחתמו בפסגה? מה טווח זמן המימוש לפירוק מנשק גרעיני? מה ההשלכות של ההתחייבות האמריקאית לאי קיום תרגילים צבאיים עם קוריאה הדרומית? כיצד תשפיע הענקת לגיטימציה לרודן שמפעיל מחנות ריכוז על התנהגותם של שליטים אחרים ? תשובות לשאלות מסוג זה אורכות יותר מ-280 תווים ולא אטרקטיביות מבחינת שיתופים, לייקים ותגובות בהשוואה לתמונת לחיצת ידיים, וציוצים שמבטאים דעות בעד או נגד, ווינר או לוזר.
האלגוריתמים שמניעים את הרשתות החברתיות מחזקים את אותם מסרים מכיוון שהם תוכנתו לקדם את אותם פוסטים הזוכים בהרבה לייקים ושיתופים. לפיכך נוצרת הרמוניה בין העברת מסרים שטחית, המודל הכלכלי של פייסבוק, טוויטר ושות' ובין הצרכים האנושיים בהבנה פשטנית של מציאות מורכבת ובבחירה של צד אחד – "אנחנו" או "הם".
התוצאה היא התמקדות בתפל ובסימבולי – תמונה משותפת של לחיצת יד או של טראמפ וקים או טראמפ יושב משולב ידיים אל מול מנהיגי העולם. לאלו הצורכים חדשות מהרשתות החברתיות יש ברירה אחת – לתמוך או להתנגד ובטח שלא לשאול שאלות שעלולות לערער את תפיסת עולמם.
התופעות הללו אינן חדשות, אולם ככל שהאלגוריתמים הולכים ומתפתחים ומקבלי ההחלטות ויועציהם מפתחים מודעות לעוצמה הטכנולוגית, הן מתחזקות משמעותית, מנציחות פילוג חברתי ופותחות פער בין המורכבות של תהליכים מדיניים ומציאות פוליטית לבין הבנתם ע"י האזרחים ויכולתם לעשות בחירות פוליטיות מושכלות.
כדי לאזן את השיח, יש להצליח לצייר ולהקרין מורכבות מדינית בצורה אטרקטיבית שתתוגמל בהתאם ע"י האלגוריתמים ברשתות ותאפשר דיון מדיני-אזרחי חשוב.
הכותב הוא מומחה לדיפלומטיה דיגיטלית ומרצה בחוג לפוליטיקה ותקשורת במכללה האקדמית הדסה ירושלים